Giv mig din hand!
Giv mig din hand.
- Jeg troede, det var slut med smerterne. - Det pokkers korset. Det strammer.
Det strækker sig ikke i tre retninger? Hvor umoderne.
Du kender politiets læger. De har ingen smag.
Na, men i morgen sker det.
Hvad sker der i morgen?
Korsettet skal af i morgen.
I morgen kan jeg klø mig selv.
Jeg smider denne elendige tingest ud af vinduet. Jeg bliver en fri mand.
Midge, tror du, mange mænd bruger korset?
- Flere end du tror. - Tror du?
Ved du det af personlig erfaring eller...
Âh, hold op.
- Hvad sker der efter i morgen? - Hvad mener du?
Hvad vil du lave, nar du holder op ved politiet?
- Du lyder sa misbilligende, Midge. - Nej. Det er dit liv.
Du var den kvikke unge advokat, som bestemte...
han ville være politichef en dag.
- Jeg var nødt til at stoppe. - Hvorfor?
Pa grund af min højdeskræk.
Jeg vagner om natten og ser ham falde ned fra taget...
og jeg prøver at na ham...
- Det var ikke din skyld. - Det siger alle.
- Johnny, lægerne har sagt til dig... - Jeg ved det godt.
Jeg har højdeskræk, og det gør mig svimmel og ør.
Hvilket tidspunkt at finde ud af det pa.
Du har det, og der er intet at gøre ved det. Det er ingens skyld. Sa hvorfor holder du?
Skulle jeg sidde bag et skrivebord, limet fast til en stol?
- Hvor du hører til. - Hvad med min højdeskræk?
Forstil dig, at jeg sidder pa stolen bag skrivebordet.
En blyant falder fra bordet ned pa gulvet...
og jeg bøjer mig for at samle den op, og sa er min højdeskræk tilbage.
Hvad vil du lave?
Jeg vil ingenting lave i et stykke tid.
Glem ikke, jeg er en uafhængig mand, som man siger.
Rimelig uafhængig.
Hvorfor rejser du ikke væk lidt tid?
Du mener for at glemme? Midge, vær ikke sa moderlig.
Jeg bliver ikke skør.
- Har du været svimmel i denne uge? - Lige nu er jeg det.
Midge, musikken. Synes du ikke, den er lidt...
Hvad er det for en tingest?
Det er en brystholder.
Du kender godt sadan nogle. Du er en stor dreng nu.
Jeg har aldrig set sadan én.
Den er helt ny. Revolutionær støtte.
Ingen stropper, intet rygstykke, men den gør alt, hvad en BH skal.
Den er lavet efter konsolbro-princippet.
Er den?
En flyingeniør syd for San Francisco designede den.
Han designede den i sin fritid.
Hvilken hobby.
En gør-det-selv type.
Hvordan gar det med kærlighedslivet?
Det følger en interessant tankeproces.
Jasa?
Normalt.
Skal du ikke giftes?
Du ved, der kun er én mand i verden for mig, Johnny-O.
Du mener mig. Vi var forlovede engang, var vi ikke?
- Hele tre uger. - De gode gamle studiedage.
Men det var dig, der slog op, kan du huske det?
Jeg er stadig disponibel. Disponible Ferguson.
Midge, kan du huske en fyr fra universitet, som hed Gavin Elster?
- Gavin Elster? - Ja, underligt navn.
Burde jeg det? Nej.
Gavin ringede til mig i dag. Han forsvandt under krigen.
Nogen sagde, han tog østpa. Han er vel tilbage.
- Det er et nummer fra et herberg. - Det er for hjemløse, ikke?
Det kunne det være.
Han er sikkert arbejdsløs, og sa vil han gerne have en drink af dig.
Jeg er selv arbejdsløs. Jeg køber en drink til ham og fortæller ham mine problemer.
Ikke i aften. Hvad med om vi to gik ud og fik en øl?
Desværre, gamle. Arbejde.
Sa tror jeg, jeg tager hjem.
Midge, hvad mener du med, der intet er at gøre ved det?
Hvad?
Min højdeskræk.
Jeg spurgte min læge.
Han sagde, at kun et andet chok ku' gøre noget, men ville sikkert intet ændre.
Du springer vel ikke ud fra et tag for at finde ud af det?
- Jeg tror, jeg kan ordne det. - Hvordan?
Jeg har en teori.
Jeg tror, at hvis jeg kan vænne mig til højder bare lidt ad gangen...
bare en lille smule ad gangen, er du med?
Jeg vil vise dig, hvad jeg mener. Her.
Jeg vil vise dig, hvad jeg mener.
- Vi begynder med den. - Den?
Vil du have, jeg skal starte med Golden Gate Broen?
Se her. Sadan.
Der.
Nu kigger jeg op, og jeg kigger ned.
- Hold da op. Vent et øjeblik. - Det er pærenemt.
- Her. - Dygtig pige.
Jeg bruger den. Stil den der.
Okay, det er det første skridt.
Okay, skridt nummer to nu.
Skridt nummer to kommer nu.
Sadan.
Der kan du se. Jeg kigger op, jeg kigger ned, jeg kigger op...
Jeg gar ud og køber en god høj trappestige.
- Tag det nu med ro. - Okay, sa er vi her.
Intet problem.
Det er meget nemt. Jeg kigger op, jeg kigger ned.
Hvordan kom du ind i skibsbygnings-branchen, Gavin?
Jeg giftede mig ind i den.
Meget interessant branche.
Helt ærligt, sa synes jeg, den er kedelig.
Du behøver vel ikke skulle leve af dét.
Nej, men man patager sig visse ansvar.
Der er intet af min kones familie tilbage.
Der er nogen, der ma tage sig af hendes interesser.
Hendes fars partner leder skibsværftet over østpa. Baltimore.
Sa jeg besluttede, at sa længe jeg skulle arbejdede med det, ville jeg bo her.
- Jeg har altid godt ku' lide det her. - Hvor længe har du været her?
Næsten et ar.
Kan du lide det?
San Francisco har forandret sig.
De ting, som jeg godt kan lide her, forsvinder hurtigt.
Ligesom alle dem her.
Jeg ville gerne have boet her dengang.
Farve, spænding, magt.
Frihed.
Burde du ikke sidde ned?
Nej, jeg har det fint.
Det gjorde mig ondt, det jeg læste i avisen. Og du holdt op hos politiet.
- Er det et permanent handicap? - Nej, nej.
Det betyder bare jeg ikke kan ga op ad for stejle trapper eller pa høje steder...
ligesom baren pa Top of the Mark.
Der er mange barer i gadehøjde her i byen.
Vil du have en drink nu?
Nej, det tror jeg ikke.
Det er lidt for tidligt for mig.
Det dækker vel alt, gør det ikke?
Jeg er ikke gift, jeg ser ikke meget til de gamle venner.
Jeg er pensioneret kriminalbetjent, og du arbejder i skibsbygnings-branchen.
Hvad har du pa hjertet, Gavin?
Jeg bad dig komme, Scottie, fordi jeg vidste, du havde sagt op...
men jeg tænkte, om du ville begynde igen, som en særlig tjeneste for mig.
Du skal skygge min kone.
Nej, det er ikke det. Vi er lykkeligt gift.
- Na, men... - Jeg er bange for, én vil gøre hende ondt.
- Hvem? - En død person.
Scottie, tror du pa, at nogen fra fortiden...
en død person, kan indtage og besætte et levende menneske?
Nej.
Hvis jeg sagde, jeg tror, det var sket for min kone, hvad ville du sa sige?
Jeg ville rade dig til at tage hende til den nærmeste psykiater eller psykolog...
eller neurolog eller... Eller maske bare familielægen.
Jeg ville ogsa fa ham til at undersøge dig.
Sa kan jeg ikke bruge dig. Undskyld jeg spildte din tid.
Tak fordi du kom, Scottie.
Okay.
Det var ikke min mening at være sa hard.
Nej, jeg ved godt, det lyder andssvagt.
Og du er stadig den hardnakkede Scot, er du ikke?
Det har du altid været. Tror du, det er noget, jeg finder pa?
Nej.
Det er ikke noget, jeg finder pa. Det ville jeg ikke kunne finde ud af.
Hun fortæller mig noget.
Pludselig forsvinder ordene bare.
En skygge gar over hendes øjne, og de far et tomt udtryk.
Hun er et andet sted, væk fra mig, én jeg ikke kender.
Jeg kalder pa hende, men hun hører mig ikke engang.
Sa med et langt suk, er hun tilbage.
Hun kigger glad pa mig. Hun ved ikke engang, hun har været væk.
Kan ikke fortælle hvor eller hvornar.
Hvor ofte sker det?
Tiere og tiere de sidste par uger.
Og hun vandrer omkring. Kun guderne ved, hvor hun tager hen.
Jeg fulgte efter hende en dag...
jeg sa hende komme ud af lejligheden, en person jeg ikke kendte.
Hun gik endda anderledes.
Hun steg ind i sin bil...
og kørte otte kilometer ud til Golden Gate Parken.
Hun sad ved søen...
og stirrede pa søjlerne pa den anden bred.
Du ved, Portene til Fortiden.
Sad der i lang tid uden at røre pa sig.
Jeg blev nødt til at tage tilbage til kontoret.
Da jeg kom hjem, spurgte jeg, hvad hun havde lavet hele dagen.
Hun havde været ved Golden Gate Parken...
og siddet ved søen, det var alt.
Og hvad sa?
Speedometeret i hendes bil viste, hun havde kørt 150 kilometer.
Hvor havde hun været?
Jeg skal vide, hvor hun tager hen, og hvad hun laver...
før jeg snakker med nogle læger.
- Har du snakket med lægerne om det? - Ja, men forsigtigt.
Jeg vil vide mere, før jeg overgiver hende til den skæbne.
Jeg kan fa et detektiv-firma til at følge efter hende for dig.
- De er palidelige, gode drenge. - Jeg vil have dig.
Hør her, det er ikke min branche.
Jeg har brug for en ven, én jeg kan stole pa.
Der er ved at ga panik i mig.
Jeg skulle være pensioneret. Jeg vil ikke blandes ind i det her.
Hør her, vi skal til en operapremiere i aften.
Vi spiser pa Ernie's først. Der kan du se hende.
Ernie's.
CARLOTTA VALDES 3. december, 1831 - 5. marts, 1857
Vil De fortælle mig noget? Damen, som sidder der?
Hvem er kvinden pa maleriet?
Det er Carlotta. De kan finde det i kataloget. Portræt af Carlotta.
- Ma jeg fa det? - Ja.
Ja?
Kan jeg gøre noget for Dem?
- Ja. Driver De hotellet? - Ja.
Kan De sige mig, hvem der bor i værelset pa anden sal...
i hjørnet, i det hjørne?
Jeg er bange for, vi ikke kan give den slags oplysninger.
Vores klienter har ret til deres privatliv.
Og jeg tror ogsa, det er ulovligt.
Jeg tror selvfølgelig ikke, nogen ville have noget imod det, men jeg...
Har hun gjort noget forkert?
Svar venligst pa mit spørgsmal.
- Jeg kan ikke tro, den søde pige... - Hvad hedder hun?
- Frøken Valdés. Spansk. - Carlotta Valdés?
Ja, præcis.
Sødt navn, ikke? Fremmed, men sødt.
Hvor længe har hun haft værelset?
Snart to uger. Hun skal betale leje i morgen.
Sover hun her nogensinde?
Nej, hun kommer bare to eller tre gange om ugen.
Jeg stiller ikke spørgsmal, sa længe de opfører sig ordentligt.
Nar hun kommer ned, sa sig ikke at jeg var her.
Men hun har ikke været her i dag.
Jeg sa hende komme for fem minutter siden.
Nej, hun har ikke været her. Jeg ville have set hende.
Jeg har været her hele tiden og givet bladene pa gummiplanten olivenolie.
Og dér.
Kan De se? Hendes nøgle hænger pa krogen.
- Vil De venligst ga op og se efter? - Pa hendes værelse?
- Ja. - Ja, selvfølgelig, hvis De beder om det.
- Men det virker andssvagt. - Tak.
Hr. Kriminalbetjent?
Vil De komme og se?
- Hendes bil er væk. - Hvilken bil?
Midge...
kender du nogen, der har forstand pa San Franciscos historie?
Det er en hilsen, en pige kan lide.
Ikke noget med: "Hej, hvor ser du godt ud."
Bare, "Hvem har forstand pa San Franciscos..."
- Vil du have en drink? - Nej, tak.
Na, hvem kender du? Du kender alle.
Professor Saunders fra Berkeley.
Nej, ikke den slags historie.
Jeg mener smating, folk man aldrig hører om.
Du mener de gode gamle bohemedage i gode gamle San Francisco.
Saftige historier, som hvem der skød hvem i Embarcadero...
- i august 1879. - Ja.
- Pop Leibel. - Hvem?
Pop Leibel. Han ejer Argosy Boghandel.
Hvad vil du vide?
Jeg vil vide, hvem der skød hvem i Embarcadero i august 1879.
Et øjeblik. Du er ikke kriminalbetjent længere. Hvad sker der?
- Kender du ham godt? - Hvem?
- Pop Leibel. - Selvfølgelig.
Kom. Du skal præsentere mig.
- Tag din hat. - Jeg har ikke brug for en hat.
Johnny, hvad handler det om?
Vent et øjeblik.
ARGOSY BOGHANDEL
Ja, jeg kan godt huske det.
Carlotta.
Smukke Carlotta.
Triste Carlotta.
Hvad har et gammelt hus pa hjørnet af Eddy og Gough...
med Carlotta Valdés at gøre?
Det var hendes. Det blev bygget til hende for mange ar siden.
- Af hvem? - Af...
Nej. Jeg kan ikke huske navnet.
En rig mand. En magtfuld mand.
- En cigaret? - Nej, tak.
- En cigaret, frøken? - Nej, tak.
Det er ikke en usædvanlig historie.
Hun kom fra en lille landsby syd for byen.
Nogen siger fra en lille missionsby.
Ung, ja. Meget ung.
Og den mand fandt hende i en kabaret, hvor hun sang og dansede...
og han tog hende...
og byggede et hus til hende i Western Addition.
Og...
der var et barn.
Ja, det er sandt. Barnet.
Jeg kan ikke sige, hvor lang tid der gik...
eller hvor megen lykke der var...
men han kasserede hende.
Han havde ingen andre børn. Hans kone havde ingen børn.
Sa han beholdt barnet og kasserede hende.
En mand kunne gøre det dengang.
De havde magten og friheden.
Og hun blev til den triste Carlotta.
Alene i det store hus...
gik alene pa gaden...
hendes tøj blev gammelt og lappet og beskidt.
Og, den skøre Carlotta...
stoppede folk pa gaden og spurgte:
"Hvor er mit barn?
"Har I set mit barn?"
- Stakkels pige. - Og hun døde.
- Hun døde. - Hvordan?
Selvmord.
Der er mange historier som den.
- Mange tak. - De er velkommen.
- Jeg sætter pris pa det. Farvel. - Farvel.
Vent et øjeblik! Farvel, Pop. Mange tak.
- Okay, Johnny-O, betal mig sa. - For hvad?
- For at tage dig med herhen. Fortæl nu. - Der er intet at fortælle.
- Fortæl, eller du skal bruge korsettet igen. - Kom. Jeg kører dig hjem.
Sa er vi her.
- Du har ikke fortalt alt. - Jeg har fortalt nok.
- Hvem er fyren, og hvem er konen? - Ud. Jeg har noget, jeg skal lave.
Jeg ved det. Ham, der ringede. Din gamle studieven, Elster.
Midge, ud, tak.
Idéen er, at den smukke, skøre Carlotta er genopstaet fra de døde...
og har besat Elsters kone.
Helt ærligt, Johnny.
Jeg fortæller ikke, hvad jeg tror, jeg fortæller, hvad han tror.
- Hvad tror du? - Ja, jeg...
- Er hun køn? - Carlotta?
Lkke Carlotta. Elsters kone.
Ja. Man kan vel godt betragte hende som...
Jeg tror, jeg vil ga ned og se det portræt. Farvel.
- Midge... - Farvel!
Du har gjort det godt. Du er god til dit arbejde.
- Det er Carlotta Valdés. - Ja.
Der er nogle ting, du ikke fortalte mig.
- Jeg vidste ikke, hvor hun førte dig hen. - Men du vidste det her.
Har du lagt mærke til, hvordan hun sætter sit har? Der er noget andet.
Min kone, Madeleine, har flere smykker, som tilhørte Carlotta.
Hun arvede dem.
Hun gik aldrig med dem. De var for gammeldags.
Indtil nu.
Nu nar hun er alene, tager hun dem ud og kigger pa dem...
rører forsigtigt, nysgerrigt ved dem...
tager dem pa og stirrer pa sig selv i spejlet...
og gar sa ind i den anden verden, bliver en anden person igen.
Hvem var Carlotta Valdés, din kones bedstemor?
Oldemor.
Barnet som blev taget fra hende...
hvis tab gjorde Carlotta skør og førte hende til døde, var Madeleines bedstemor.
Og McKittrick Hotellet er Valdés gamle hus.
Jeg tror, det forklarer det.
Enhver kunne blive besat af en lignende fortid.
Hun har aldrig hørt om Carlotta Valdés.
Hun ved intet om graven ude ved Mission Dolores?
Eller om det gamle hus i Eddy Street?
Portrættet pa Palace of the Legion of...
- Intet. - Nar hun gar til disse steder...
Er hun ikke min kone længere.
Hvorfra ved du alle disse ting, nar hun ikke ved dem?
Hendes mor fortalte mig det meste af det, før hun døde.
Jeg fandt selv ud af resten.
- Hvorfor fortalte hun ikke sin datter det? - Almindelig frygt.
Hendes bedstemor blev skør og tog sit eget liv.
Hendes blod er i Madeleine.
Mand, jeg har brug for den her.
Madeleine.
Ja?
Nej, det er okay.
Ja, jeg ringer tilbage.
Ja.
Er du okay?
Du kan tage den her.
Du ma hellere komme herover ved ilden, hvor der er varmt.
Hvad laver jeg her?
Hvad skete der?
Du faldt i San Francisco Bugten.
Og jeg prøvede at tørre dit har, sa godt jeg kunne.
Dine ting er i køkkenet. De er snart tørre.
Kom over ved siden af ilden.
Jeg henter nogle puder til dig.
Værsgo.
Vil du have noget kaffe?
Her, du ma hellere fa lidt. Eller vil du hellere have en drink?
Jeg faldt i Bugten, og du fiskede mig op?
Ja.
- Tak. - Kan du ikke huske det?
Nej, jeg...
Kan du huske, hvor du var?
Ja. Selvfølgelig kan jeg huske det.
Men jeg ma være blevet svimmel og være besvimet.
Hvor var du?
Ved Old Fort Point. Ude ved garnisonen.
Selvfølgelig kan jeg huske det. Jeg gar tit derud.
Hvorfor? Hvorfor gar du derud?
Fordi jeg elsker det sadan. Der er sa smukt derude.
Specielt ved solnedgang.
Tak for ilden.
Hvor var du inden da?
- Hvornar? - I eftermiddags.
Jeg vandrede omkring.
Det ved jeg, men hvor? Hvor var du lige før?
Nede i byen pa indkøb.
Her, du ma hellere fa lidt kaffe.
Jeg tror, den stadig er varm.
Du stiller meget direkte spørgsmal.
Undskyld. Jeg ville ikke være uhøflig.
Det er du ikke. Du er bare direkte.
Og hvad lavede du nede ved Old Fort Point?
Jeg vandrede bare omkring.
- Kan du ogsa godt lide det? - Ja.
Og hvor havde du været lige før det?
Jeg havde været pa kunstgalleriet Palace of the Legion of Honour.
Ja, det er et smukt sted, er det ikke?
Jeg har aldrig været derinde, men det ser sa flot ud, nar man kører forbi.
Det var heldigt for mig, du vandrede omkring.
Tak.
Jeg har været til besvær for dig.
Nej, du har ikke.
Da du...
Der var nogle nale i mit har.
Nalene, ja. De er herinde. Nu skal jeg hente dem til dig.
Og min handtaske, tak.
- Værsgo. - Tak.
Du burde ikke have taget mig med herhen.
Jeg vidste ikke, hvor du boede.
Du kunne have kigget i min bil. Men du vidste vel ikke, hvilken én var min?
Jeg vidste, hvilken én det var. Den holder herude nu.
Men jeg regnede ikke med, du ville hjem i den tilstand.
Nej, du har ret.
Jeg er glad for, du ikke kørte mig hjem. Jeg ville ikke have lært dig at kende.
Tak. Men jeg kender dig ikke, og du kender ikke mig.
- Jeg hedder Madeleine Elster. - Jeg hedder John Ferguson.
Godt stærkt navn. Kalder dine venner dig for John eller Jack?
John, for det meste.
Gamle venner kalder mig for John. Nye venner kalder mig for Scottie.
Jeg vil kalde dig hr. Ferguson.
Du gode Gud, det ville jeg ikke bryde mig om.
Efter hvad der skete i eftermiddags, tror jeg, du kan kalde mig Scottie.
Maske endda John.
Jeg foretrækker John.
Sa er det klaret. Og hvad laver du John?
Jeg vandrer omkring.
Det er en god beskæftigelse. Og bor du her alene?
- Man burde ikke bo alene. - Nogle mennesker foretrækker det.
Nej, det er forkert.
Jeg er gift.
Vil du fortælle mig en ting? Er det nogensinde sket for dig før?
Hvad?
Falde i San Francisco Bugten.
Nej, det er aldrig sket før.
Jeg er faldet i søer, ud af robade, da jeg var lille.
Jeg faldt endda engang i floden, da jeg skulle springe fra en sten til en anden.
Men jeg er aldrig faldet i San Francisco Bugten.
Er du?
Nej, det er ogsa første gang for mig.
Jeg henter lidt mere kaffe.
- Hallo? - Hvad er der sket? Hun er ikke hjemme.
Hun har det fint. Hun er her endnu. Jeg kommer snart hjem med hende.
- Hvad er der sket? - Hun faldt i Bugten.
- Hallo? - Kom hun til skade?
Nej, hun har det fint. Intet at bekymre sig om.
Men hun ved det ikke. Er du med?
Hun ved ikke, hvad der er sket.
Scottie, Madeleine er 26.
Carlotta Valdés begik selvmord, da hun var 26.
Vent et øjeblik, Gavin.
Hvad sa, Johnny-O. Var det et spøgelse?
Var det sjovt?
Er brevet til mig?
- Ja. Hej. - Hej.
Jeg var bekymret for dig i gar aftes. Du skulle ikke have kørt pa den made.
Jeg følte mig lige pludselig sa andssvag.
Jeg ville køre dig hjem. Er du okay?
Ja, jeg har det fint. Ingen men.
Hvis jeg husker ret, sa var vandet koldt, ikke?
- Det kan du tro, det var. - Hvor var det forfærdeligt af mig.
Du var virkelig flink.
Det er en formel takkeseddel og en stor undskyldning.
- Du har intet at undskylde for. - Jo, jeg har.
Det ma have været frygteligt pinligt for dig.
Slet ikke. Jeg nød...
at snakke med dig.
Jeg nød at snakke med dig.
Jeg henter min post.
- Vil du have en kop kaffe? - Nej, tak.
Jeg kunne ikke sende det. Jeg havde ikke adressen, kun et kendemærke.
Jeg kunne huske Coit Tower. Det førte mig lige til dig.
Det er første gang, jeg har været taknemlig for Coit Tower.
- Det haber jeg, vi gør. - Hvad?
- Mødes igen. - Det har vi.
Farvel.
Hvor skal du hen?
Det ved jeg ikke.
- Pa indkøb? - Nej.
Noget specielt?
Jeg tænkte, jeg bare ville vandre omkring.
Det var det, jeg skulle til.
Det er sandt. Jeg glemte, det er din beskæftigelse, ikke?
Synes du ikke, det er spild af tid for os to...
At vandre omkring hver for sig?
Men en vandringsmand er altid alene.
To personer sammen er altid pa vej et sted hen.
Jeg tror ikke, det nødvendigvis er sandt.
- Du lod døren sta aben. - Jeg kommer straks tilbage.
Hvor gammelt?
2.000 ar eller mere.
- De ældste levende ting. - Ja.
- Har du aldrig været her før? - Nej.
Hvad tænker du pa?
Pa de mennesker som er blevet født og er døde...
mens træerne fortsatte med at gro.
Det rigtige navn er Sequoia sempervirens. "Altid grøn, evigt levende."
- Jeg kan ikke lide dem. - Hvorfor ikke?
Fordi jeg ved, jeg skal dø.
Her er et udsnit af en af de gamle træer, der er blevet fældet.
DE HVIDE RINGE VISER TRÆETS BREDDE
DA BEGIVENHEDERNE HÆNDTE
1215 MAGNA CHARTA UNDERSKREVET
1066 SLAGET VED HASTINGS
909 e. Kr.
1492 AMERIKA OPDAGET
1776 UAFHÆNGIGHEDSERKLÆRINGEN
1930 TRÆET BLEV FÆLDET
Et sted herinde blev jeg født...
og der døde jeg.
Det var kun et øjeblik for dig.
Du opdagede det ikke engang.
Madeleine.
Madeleine, hvor er du nu?
- Her med dig. - Hvor?
- De høje træer... - Har du været her før?
- Ja. - Hvornar?
Hvornar blev du født?
- For lang tid siden. - Hvor?
Hvornar? Sig det.
- Madeleine, sig det. - Nej!
- Hvor tager du hen? Hvad tager dig bort? - Jeg kan ikke sige det.
Da du sprang i Bugten, vidste du ikke, hvor du var.
- Jeg sprang ikke. Du sagde, jeg faldt. - Hvorfor sprang du?
- Jeg kan ikke sige det. - Hvad inden i dig fik dig til at springe?
- Hold nu op. - Hvad?
Vær sød ikke at spørge mig.
Tag mig væk herfra.
Skal jeg køre dig hjem?
Et sted i lyset.
Lov at du ikke spørger mig igen. Vær sød at love det.
Hvorfor løb du?
Jeg er ansvarlig for dig.
Kineserne siger, nar man redder at andet menneskes liv...
sa er man ansvarlig for det for altid, sa jeg er forpligtet.
Jeg ma vide det.
Jeg ved sa lidt.
Det er som om, jeg gar ned gennem en lang gang...
hvor der engang var et spejl, og stykker af det spejl hænger der stadigvæk...
og nar jeg kommer til enden af gangen...
er der ikke andet end mørke.
Og jeg ved, at nar jeg gar ind i mørket...
sa dør jeg.
Jeg er aldrig kommet ned for enden. Jeg er altid kommet tilbage før.
- Undtagen én gang. - I gar?
Og du vidste ikke, hvad der var sket, før du befandt dig sammen med mig.
Du vidste ikke, hvor du var.
Men der er sma scener, brudstykker af spejlet, du kan huske.
- Svagt. - Hvad kan du huske?
Der er et værelse...
og jeg sidder der alene.
- Altid alene. - Hvad mere?
- En grav. - Hvor?
Jeg ved det ikke. Det er en aben grav og...